Få ett slut på hämnden. Ta livet av Glabers hustru-
-som han tog livet av din. - Det är ditt barn!
Du sökte pretor Varinius gunst förut.
- Sänd bud så vinner du den. - Ser du det inte?
Gudarna har visat vägen till Gaius. Så som de fört Ilithyia från den.
Är du från vettet?
- Det är väl din brors? - Hur fick du tag i det?
Gömd bland Ashurs skatter.
Men han lyder bara order av Gaius Claudius Glaber.
- Går Glaber med på villkoren? - Jag ska till Atella.
Han väljer hämnden på mig i stället för ditt liv.
Låter du mig leva?
Se det inte som vänlighet.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator och Simontax
www.SweSUB.nu - För bättre texter
Lugo! Öppna dina ögon.
Vad ska jag se? Väck mig när träden attackerar, lillen.
- Romare! - Jävla romare! Skynda!
Det räcker!
Backa!
- Var det här ett test? - Hade det inte varit det...
Hade ni befunnit er i livet efter detta.
Vi är redo nästa gång.
Jag vill se ord bli till handling.
Vakna och inta morgonmål.
Vi har en lång dag framför oss.
Jag blev orolig...
...när du inte var i sängen när jag vaknade.
Jag kunde inte ligga kvar.
Jag tänker på dem som lämnat oss...
...och på monstren som tog dem ifrån oss.
Båda har genomlidit gränslösa förluster.
Vi måste söka tröst i vad vi hittat...
...av varandra...
Jag har gjort nåt dumt och ångrar mig.
Att jag nekat dig chansen att sörja din hustru ordentligt.
Hon är blott ett flyktigt minne...
...ett som ska blekna, som nattdimman...
...smeks av morgonsolen.
Ilithyia...?
- Barnet då? - Det rör sig inuti henne.
Hon vaknar.
Ut.
Är du av den här världen?
Ta min hand och du känner att jag finns på riktigt.
Lämna oss.
- Jag trodde att du var död. - Det trodde jag också.
Gudarna har återsänt mig till din famn.
- Det är en välsignelse. - Ett som delas av vårt barn.
Värmen av livet inuti mig...
...gav styrka och tröst när allt verkade förlorat.
- Hur lyckades du fly? - Det gick inte. Han släppte mig.
- Släppte Spartacus dig? - Han sa...
...att det skulle vara meningslöst att döda mig.
- Var hölls du fången? - Jag vet inte.
- Jag hade ögonbindel på mig. - Hur tog Gannicus dig till honom?
Med häst...
- Till fots genom skogen i några timmar. - Såg du aldrig deras läger?
- Bara det fuktiga hålet de höll mig i. - Utgrävt eller gjort av sten och trä?
Vad spelar det för roll?!
Det var gjort av sten, med träbalkar.
- Det var inskriptioner i stenen. - Vad stod det?
- Det var urblekt och utnött. - Vad var det för språk?
Det verkade vara grekiska.
Varför är jag inte i vår sängkammare? Jag trodde att det var en dröm.
Seppia i din famn...
...dina händer på henne...
Spartacus hade rätt.
Min död hade varit meningslös.
- Du älskar inte mig. - Skulle det vara nåt nytt?
Om och om igen har du slitit mitt hjärta ut bröstet.
Är det konstigt att det är tomt vad det gäller dig?
Finns det ingenting kvar mellan oss?
Jag ställde samma fråga till dig.
Minns du ditt svar?
Har jag inte lidit tillräckligt?
Jag vill att det blir som förr, med min make bredvid mig.
Han existerar inte längre.
- Vad står då framför mig? - Ett monster...
...som formats av olyckliga händelser...
...och andas av nödtvång.
Vi kan inte försvara templet om vi är osams med varandra.
Ge vakten till Lugo. Inte lilla mannen med små kulor!
Jag somnade inte i alla fall!
- Du jagade drömmar. - Somnade du?
Du skyller på Nasir, din lata jävel!
Sluta försvara pojken och se till dina egna brister!
- Låt oss återuppleva ögonblicket... - Romarna kommer.
Är vi splittrade så dör vi.
- Ord av vikt. - Vad ska vi göra?
Försök att inte få huvudet inslaget.
- Djärva ord för en lättbesegrad. - Jag hade inget svärd!
- Varför har han svärd och inte Lugo? - Vi kan inte möta romarna med käppar!
- Då lär jag er att skjuta med båge. - Slynan och hennes pilar.
Vi är från öster om Rehn. Vi strider med svärd!
Vi måste använda det vi har.
Varför släppte du den romerska horan utan att få nåt i gengäld?
Varför släppte du Ilithyia när inte Glaber kom med vapen som han lovat?
Nåt jag också undrat över.
Att döda henne hade inte gynnat oss. Det hade bara gett felplacerad hämnd.
Vi är bättre än så här. Vi är bättre än romarna.
Oenomaus. Gannicus. Se till att alla står vakt.
Vi övar mot anfall i dagsljus och lättar upp nattens sinnesstämning.
- Låt oss få det gjort. - Jag behöver inte hjälp.
Lugo! Nasir! Ställ er på muren.
Donar! Nemetes! Lydon! Saxa! Följ med mig!
Resultatet blir detsamma under dagen.
Vi är ingen knytnäve, utan fingrar som rycker utan syfte.
De hör vad jag säger, men det går inte riktigt in.
Då måste vi få dem att förstå.
Kanske ett straff för dem som misslyckas under dagens övning.
Man kan inte skapa tillit och lojalitet med piskan som romarna tror.
Vad ska du använda då? Mjuka kyssar och kärleksviskningar?
Hämta Fulco och Harudes. Det är nåt jag vill att du gör.
Hur tänker du?
Jag vill se fingrar förenas för ett syfte.
Jag ångrar det.
- Lucius är inte här längre. - En smärtsam förlust.
Men vi måste glömma sårat hjärta...
...och blicka mot det som måste göras.
Jag vill att du övar fler bågskyttar, som du föreslog.
Var det allt du ville mig?
Hämta din pilbåge.
Du har inte sovit bredvid mig. Det enda du ger mig är order.
- Hur länge tänker du straffa mig? - Det är inte min mening.
Ändå är resultatet detsamma. Du vänder dig från mig.
Du vände dig från dig själv när du försökte att döda Ilithyia.
- Nåt som hade besudlat dig för evigt. - Jag ville rädda dig från detsamma.
Du tänkte rädda det vi hade.
Hade?
Kan du inte finna tröst i min famn längre?
- Kan du finna det i min? - Ja.
Om du bara gav mig mer av ditt hjärta.
Jag har gett allt som återstår.
Det är inte tillräckligt.
Nej, det är det inte.
Låt oss öva. Och göra det som måste göras.
Han älskar dig inte... Se det inte som vänlighet...
Ilithyia?
Gudarna har hört mina böner. Att du återvänder till min famn...
- Endast du gav mig sådan omfamning. - Jag har varken ätit eller vilat-
-sen du slets från dem. Det hade jag inte heller gjort...
...förrän jag vetat vad som hänt dig.
- Om bara alla bar mig så i sitt hjärta. - Du är skälet till att mitt slår.
Du och välsignelsen du bär.
Jag har aldrig tänkt på det så.
I sista ögonblicket, när jag trodde att livet var förlorat...
...kände jag en stor sorg.
Inte för egen skull utan för oskyldigt barn-
-dömt att lida på grund av sin mors misstag.
Båda har vi begått många.
Det är Spartacus barn.
Han göt sin säd natten du fick honom till samlag med mig.
- Ilithyia... - Det är inte längre ditt fel.
Det var mina händer som tvingade dig till hämnd.
Mina val har satt mig på drift, fastklamrad vid en kvinna jag hatade.
Och ett barn jag kommer att älska villkorslöst.
Att känna sånt hopp och lycka blomma inom dig...
...det är den dyrbaraste av blommor. Oavsett varför den knoppas.
Ursäkta. Jag visste inte att ni...
Ursäkta.
Hon vill ta min sida vid Gaius.
- En dag visar han sitt rätta ansikte. - Hon har redan börjat genomskåda honom.
Seppius mördades inte av sina slavar...
-...utan av din make. - Gaius?
Nåt jag upptäckte på ett oturligt sätt...
...som bara Seppia vet om.
Ändå är hon kvar?
Erbjuder hon sin kropp till den som sårade henne?
Att ge sig av nu skulle bara väcka misstankar.
Ändå genomsyras hennes tankar av att hämnas sin bror.
Jag ser gärna att det blir verklighet.
Och som ett resultat...
...ska jag och mitt barn resa oss från askan av det hemska förflutna.
De färdades med häst, sen gick de genom skogen i flera timmar.
Ändå vet hon inte i vilken riktning hon färdades.
Spartacus har attackerat gruvorna i Lucania här...
Arenan i Capua... Hamnen i Neapel...
Och försökte att förhandla i Atella...
Kurvan föreslår att de rör sig utåt från en central punkt, den här regionen.
Det är ändå ett vidsträckt område.
Nämnde hon nåt mer vi kan ha nytta av?
Bara att hon hölls under mark.
I en kammare med urblekta inskriptioner, det kan vara grekiska.
Ursäkta...
Han är romare, Lucius Caelius.
- Njut av vin och mat. - Har hans ansträngningar skördat frukt?
Plockad från Spartacus egna trädgård.
Hans alltför mogna vän heter Lucius Caelius.
Känd av dem som handlar i Neapel och Atella...
...och för att uppehålla sig i Vesuvius skuggor.
- Fortfarande ett vidsträckt område. - Din hustrus ögon har gjort det mindre.
Det ligger ett tempel vid bergets fot, sedan länge övergivet.
Byggt av greker för många år sen.
Då avancerar vi i skymningen...
...och när dagen gryr ska Spartacus dö.
Jag vill mana till försiktighet. Om jag minns rätt skyddas templet av en mur.
Spartacus och hans män befäster säkert den.
Då ska vi visa Roms makt...
...och förgöra försvaret innan mannen själv tillintetgörs.
Förbered dina män. Jag vill ha dig vid min sida...
...och dela ärofull stund.
Det vore en stor ära.
Jag skäms att söka ytterligare belöning, men hjärtats krav fördunklar förståndet.
Du är många saker, syrier. Jag tror dock inte att du är en dåre.
Säg vad du önskar och det ska beaktas.
Nemetes! Du anfaller före befallning.
Du måste vara dold tills romarna är här.
- Vill du att de forcerar muren? - Vi vill se dem fångas, din idiot!
- En vagn närmar sig! - Agron kör den.
Han har attackerat ännu en, på eget bevåg.
- Han lyder mina order. - För vilket ändamål?
För att säkra det vi behöver.
Jag känner honom knappt utan rynkad panna.
Han handlar sällan berusat. Hans panna kanske inte avslöjar det...
...men han har nåt i åtanke.
Det gör mig glad...
...att höra så lyckliga röster.
Att se oss enade.
Inte av folkslag. Inte av hemland.
Utan av en önskedröm.
Att varje man...
...varje kvinna...
...ska födas, leva och dö med smaken av frihet...
...för evigt på deras läppar.
Men om vi ska besegra romarna...
...måste vi bortse från våra olikheter och stå enade!
Låt oss tävla! Vi parar ihop dem som hyser agg till varandra.
Och låt oss se om segerlusten övervinner futtiga tvister.
Syftet är klargjort.
Donar!
Nemetes!
Ställ upp er.
Lugo!
Nasir! Du möter dem.
Vi vinner, om du håller dig undan, lille vän.
Ge fan i att kalla mig det.
Börja!
Det är vackert, eller hur?
Det en man kan uträtta om han är målmedveten.
Men det är nåt som saknas.
Friheten... Att se rikedomar användas utan restriktioner.
Att leva och veta att varje val...är ens eget.
- Spartacus och jag åtrår detsamma. - Då hamnar du i lågt sällskap.
Men blir snart upphöjd.
Ashur gjorde det omöjliga och upptäckte var den fruktade skurken gömmer sig.
Och som belöning uppfyller Glaber min innersta önskan.
- Friger han dig? - Sedan Spartacus fångats vid Vesuvius.
Men befrielse från slaveri är bara en försmak...
...av mer...överdådig måltid.
En som du får festa på ensam.
Då Spartacus besegrats återvänder Ilithyia till Rom-
-med sin make och med sin förtrogna vän vid sin sida.
Ilithyia måste tyvärr finna en ny.
Du stannar här.
För att axla en älskande hustrus mantel.
Glaber tillåter inte det.
Han både tillåter och välsignar föreningen.
Och erbjuder den här gladiatorskolan som erkänsla för hedersam tjänst.
Ger han dig min makes arv?
Vi skapar ett nytt, min älskade. Som make och hustru.
Och tillsammans...
...får vi se huset Ashurs ädla uppstigande.
Ha männen rustade och redo för avfärd vid soluppgången.
Erhöll du det som behövdes?
- De är på väg från Neapel. - Möt dem och skynda på.
- Jag dröjer inte med att gå söderut. - Jag tillråder en annan kurs.
Jag kommer med budskap från senaten.
Jakten på Spartacus ska upphöra och du återvända till Rom.
Jag är Republikens pretor. Senaten har inte makt att begära det av mig.
Sant, de har bara makt att rekommendera en åtgärd.
En som bara en man som inte vill stiga i graderna kan ignorera.
Och de sänder bud genom den man som förbereder att ta min hustru?
Det är jag knappast ensam om, eller hur? Oroande nyheter har nått mitt öra.
- Att Spartacus tog det jag inte kunde. - Du vet inte vad du talar om.
Du är en oduglig narr som låter din hustru tas av en slav.
Tagen?
Ilithyia?
- Du är tydligen felinformerad. - Sängen har tagit mig...
...för att mitt barn orsakat obehag i slutet graviditeten.
Orsakade det också blåmärket på kinden?
Nej, det gjorde det inte. Felet var mitt.
Jag steg fel när jag gick ur badet.
- Du ska nog gå försiktigare. - Som du bör välja dina ord.
Återvänd hem, Gaius.
Se till din hustru, innan ännu en man angriper henne.
- Jag reser när Spartacus dör. - Något som dröjt för länge.
Men nu inom räckhåll. Jag marscherar till Vesuvius och mannens död.
Vesuvius? Är det där han gömmer sig?
- Det angår inte dig. - Senaten har en annan syn.
Jag ska ta din plats och med en riktig armé gå till rätta med Spartacus.
- Och om jag vägrar stiga åt sidan? - Det står dig fritt.
Men glöm då hoppet om att resa dig ur den skit du grävt ner dig i.
Slå vakt om det lilla ditt namn ännu betyder och styr kosan mot Rom.
Varinius! Gudarna vare tack för att du fick mitt budskap.
-Jag svarade och fann Ilithyia här. - Spartacus frigav henne.
Varför skonar han hustrun till mannen som jagar honom?
- Jag förstår inte en slavs tankar. - Men du hittar på sagor om bortförande.
- Är din historia om din bror likvärdig? - Allt jag berättade är sant.
- Gaius tog min brors liv. - Och vad har du för bevis-
-för att anklaga en romersk pretor?
Seppius armband, likadant som mitt. Gömt hos en man som är lojal mot...
Bara ett förbannat armband? Du dumma lilla flicka.
Strunta inte i det här! Gaius måste få betala.
Jag gillar inte mannen.
Men luftiga anklagelser och tårade ögon tjänar inget till.
Inte heller fler ord.
- Du sänker garden precis före attack. - Ett senkommet råd.
Vi förlorar.
Men den lille mannen slåss som en jätte!
Dryck och tävling. En klok strategi för att smida nödvändiga band.
Och jag vill se mera.
En väl utkämpad strid.
Låt oss tävla igen!
Agron!
Crixus!
- Ta honom Agron! - Han är för snabb för dig, Agron!
Ställ upp er.
Gannicus!
Oenomaus!
Ställ upp mot dem.
Vi vinner lätt mot dem, om vi kämpar som en.
Håll den här! Drick den inte.
Kom...och gör vad som behövs.
Redo!
Börja!
Kom igen, Crixus! Lär honom vem som är mästaren, Crixus!
Jag är förvånad över din förändring.
Hela världen kan ändra riktning, om den rörs av kärleksfulla händer.
En välsignelse, att akta varandra så.
Som Spartacus aktar dig.
Inte nu längre.
Agron.
Du slogs väl, för att vara en jävel från öster om Rhen.
Du också.
För att vara en skitätande galler.
Låt oss dricka och lindra sårad stolthet.
Att känna smärtan av förlust.
Utan att veta hur det som gjorts ska rättas till.
Jag sände efter Varinius, som du manade mig.
Men han undvek samtal och beröring.
Du är inte längre en flicka, obesudlad av världen.
Du är kvinna nu.
Och våra händer formar öden, då våra mäns skälver.
Det är jag som skälver.
Tanken på Gaius händer på mig.
Såja, såja.
Det är sån åtrå som ger tillfället.
Du föreslår det omöjliga.
Jag föreslår bara att du tänker på de år som ligger framför dig.
Varje ögonblick fyllt av vetskapen om att Gaius Claudius Glaber...
...lever sitt liv i Roms privilegierade sköte.
Medan din bror för evigt berövats andan.
- Så får det inte bli. - Det får det inte.
Även från mig togs allt jag höll kärt.
Det här huset. Min make.
Löftet om ett barn...
Allt som gjorts mot oss får inte stå obesvarat.
Att tillåta det...
...vore att vända sig från dem vi säger oss ha älskat.
- Finns det inget annat sätt? - Vill du se din brors mord hämnat...
...måste blod spillas.
- Har hon förmåtts till dådet? - Jag tror det.
- Är du säker på att du önskar det här? - Om Gaius inte beveks av böner...
...vill jag ha blod och död.
Och därmed få mitt liv tillbaka.
Är det sant att du avreser till Rom?
- Jag har just inget val. - Det är förfärligt...att berövas det.
Än värre på grund av den som berövar.
Talar du om Varinius?
Han kräver än en gång det som är mitt.
Som Spartacus krävde min brors liv?
- En olycklig tragedi. - Som kräver rättvisa.
Senaten utser Varinius till uppgiften.
Jag litar inte på att han ska ta livet av mannen som orsakat svår skada.
Inte jag heller.
Men vi måste slå bort såna tankar...
...och söka tröst i varm omfamning.
Dina förbannade händer ryckte min bror från världen.
Och mina ska få dig från den.
Gaius...
Jag åsidosatte dig...
...ändå räddar du mitt liv?
Du är min make.
Vi kan inte bli det vi var.
Låt oss då vara det vi är.
Vi har gjort hemska saker mot varandra.
Jag vill att giftet används mot dem som verkligen förtjänar det.
Seppia. Senaten.
Och den man de skickar för att stjäla din berömmelse.
Sätter du dig upp mot Varinius?
Vi är båda monster, Gaius.
Låt oss vara det tillsammans... och erövra den förbannade himlen.
Jag marscherar till Vesuvius.
Du ska få se.
Ett ögonblick bara.
Jag har alltför länge saknat dig i mig.
Förlåt mig. Jag förlorar mig själv just nu.
Nej.
Det är jag som varit förlorad.
Och din beröring som för mig hem.
Lyft svärdet, töm vinet
Töm kuken
Gryningen kommer för fort natten flyr för snabbt
Så höj bägaren!
Jag tror fortfarande att du leder oss mot för tidig död.
Det blir en härlig död.
Signalen.
Glaber.
Glaber för befäl från bakre leden. En ynkryggs position.
Han för fram sina trupper i täta led i syfte att övermanna oss.
Det är romarnas sätt.
Vi...ska lära dem vårt.
Tillbaka till templet!
- Fulco! - Det är för många!
Tillbaka!
Pretor!
Rebellerna retirerar.
Formation ett...två...tre.
Marsch!
Du är inte mannen jag söker.
Lägg ner era vapen!
Gör det!
Nu har vi stål.
Samla ihop deras vapen!
Varinius.
Jag är skyldig dig blod för Acer och Rhaskos.
Och det ska betalas, när svar har getts.
Var är Glaber?
Spartacus.
Dra! Tänd!
Skjut på!
- På kommando färdiga! - Färdiga!
- På min signal! - Ladda!
- Tänd! - Avlossa!
- Igen! - Vi måste ge oss av!
Tillbaka! In i tunneln!
Sätt fart!
Crixus!
Spring! Vi kommer efter!
Oenomaus!
Fortsätt!
Sätt fart!
Agron!
Skynda!
Sätt fart! Skynda!
- Sätt fart! - Fortsätt!
Nej, de är för många! - Bergsstigen! Skynda på!
Det finns ingen mer väg. Vi blir fångade.
- Det finns inget val! - Vi måste iväg!
Spartacus.
- Rör på er! - Den här vägen!
- Finns det ingen annan väg till berget? - Bara den smala stig de flydde på.
- Dussintals stupade under förföljelsen. - Ett dåraktigt försök.
De har nu högre terräng, vi har förlorat fördelen.
- Låter du dem löpa? - Nej.
Jag vill att de festar...
...på gyttja och sten.
Och när hunger och galenskap driver dem ur nästet...
...ska vi döda dem alla.
Svensk text: SSG - SweSUB Group © Incubator och Simontax
www.sweSUB.nu - Ni vet varför